I tidigare avsnitt...
- Ger du dig av? - Jag sa upp mig i morse.
Starta din egen kyrka. En mindre.
Håll koll på återvändarna i Arcadia. Rapportera dem till mig.
- Carl. Det är jag. - Jag har sovit dåligt på sistone.
Verksamheten du gav upp, den här fabriken...
Den var också en del av din familj. Och du lät den dö.
Har du nån aning om vad vi offrade för det här?
Din mor älskar dig, Jacob. Din far också.
- Men de förstår dig inte som jag gör. - För att de inte är som vi.
- Vad den där kvinnan än... - Hon är min mor.
- Och Jacob är din brorson. - Nej, det är de inte!
Jag klarar inte det här längre. Det är slut, Fred.
Likt vattnet som flödar genom en flod är människosjälens källa oändlig.
Den har skapat nya kroppar, lika välsignade som de gamla.
Många av er bad mig om hjälp att förstå och ära det här miraklet.
Johannes döpte Jesus i vatten, och om det dög åt Jesus...
Att återfödas är att överge sitt gamla jag.
Vi sörjer det gamla, men vi gläds åt det nya.
Jag ber Gud att skydda dig, och döper dig med Hans nåd.
Grattis, Barbara.
Jag ber Gud att skydda dig, och döper dig med Hans nåd.
Det här ger mig rysningar. Jag fiskade här häromdagen.
- Du ser förjäklig ut. - Jag har haft lite svårt att sova.
- Vem hittade benen? - Pastorn. Jag ska prata med honom.
Hitta coronern och se vad hon behöver av oss.
Vad gjorde du här ute i dag, pastorn?
Jag utförde dop.
I floden? Det är väl lite gammaldags? Har ni ingen dopfunt i kyrkan?
Jag sa upp mig från kyrkan. Jag har startat min egen mission.
Sa du upp dig från ditt jobb? Väntar inte din fru barn?
De jag döpte här i dag passar inte in i det traditionella systemet.
Inte alla i Arcadia tycker att vi ska leva sida vid sida.
Chefen? Dina skor blir våta.
Coronern tror att det kan röra sig om upp till ett halvdussin kroppar-
- men hon måste pussla ihop dem först.
- Hur lång tid tar det? - Ett par dagar, enligt henne.
Ring Maggie. Kolla om hon kan hjälpa oss.
Vore det inte bättre om du ringde henne, chefen?
- Låt coronern ringa. - Ja, sir.
Glöm inte att andas mellan klunkarna.
Jag är utsvulten. Det fanns inget hemma.
Förlåt, det var mitt fel. Jag ska köpa mat senare.
- Tänker du fortfarande på Arthur? - Jag vill förstå vad allt betyder.
Han och Caleb bara försvann.
- Varför? Varför kom de inte tillbaka? - Tja...
Om man försvinner verkar det inte hända nåt mer.
Men om man dör, lämnar kvar en kropp...
- Som Rachael. - Då kommer man tillbaka.
- Ursäkta mig. - Jag tar notan.
Tack. Det här är dr Langston.
Hur går det hemma hos Maggie? Har du märkt det där med knivarna?
Varje gång jag la en kniv i diskhon diskade hon den på en gång.
Hon gjorde det aldrig med skedar eller gafflar, bara med knivar.
- Gör hon inte så med dig? - Inte vad jag har märkt.
Hon kanske försöker imponera på dig.
Det var coronern. De har hittat likdelar i floden.
Ben från flera kroppar. Det är allt jag vet.
Coronern vill ha min hjälp, så jag ska åka dit nu.
Ska du till lägenheten? Jag har inte fixat nycklar till dig.
Ingen fara. Jag har ett ärende att uträtta.
- Ska jag ringa dig senare? - Ja. Tack för frukosten.
- Vad är det för spel? - "Zombie Ninja Attack".
Kan de attackera tyst? De är väl ninjor?
Vet ni vad vi ska göra i dag? Plocka äpplen.
- Ja, det skulle vi väl kunna göra. - Jag vill inte.
- Letar du efter nåt? - Nej, jag sorterar bara.
Jag förstår inte hur ni hittar nåt i det här köket.
Du ska inte sitta inne och spela tv-spel hela dagen, Jacob.
Vad jag inte förstår är varför pojken inte är i skolan.
Man kommer inte in på college genom äppelplockning.
Vi ska inte skicka ut honom i världen.
Alla andra barn i hans ålder skaffar vänner-
- medan han sitter här med ett gäng gamlingar.
- Nej. Det är inte dags. - Jag är redo att gå i skolan.
Det är jag. Jag vill. Kan jag inte få göra det, pappa?
Behöver du hjälp?
Ja, faktiskt. Slå på strömbrytaren.
Ärligt talat hoppades jag på ett mirakel där.
Janine trodde att du skulle vara här.
- Du har verkligen att göra här. - Ja, men hyran är låg.
Jag hoppas att graffittin utanför ger mig lite streetcred.
- Hörde du om floden i morse? - Maggie sa att de hittade likdelar.
På mitt första dop för återvändare. Inte ett bra omen.
Jag berättade allt jag visste för sheriffen.
Jag skulle bara kolla läget.
Var det nåt mer? Du åkte hela vägen hit.
- Stannar saker mellan oss, pastorn? - Ja.
Och glöm pastor-grejen. Jag är din vän.
Jag dog.
- Hej, gumman. - Hej.
Carl sa att ni hade gjort framsteg.
Det här är lårben.
Vi har hittat åtta. Det är minst sex kroppar. Alla män.
Ser du färgen? Enligt coronern gulnar ben med tiden.
- Det röda är lera. - Begravda, alltså.
Men om de hade legat länge i vatten skulle det ha funnits alger på dem.
De grävdes nyligen upp och dumpades sen i vattnet.
Vi försöker fortfarande se om vi kan identifiera nån av kropparna.
Tack för att du hjälper till.
Din mor var här tidigare. Hon blev döpt, igen.
Hon ansåg väl att det första dopet var ogiltigt.
Coronern behöver mig.
Det går inte ihop.
Kanske föddes jag i Arcadia.
Jag visste alltid att jag var adopterad.
Jag var det barnet.
Det som alltid hittade på historier för att fylla i tomrummen.
Pappa var basebollspelare, mamma var dansös. De dog i en flygkrasch.
Allt för att dölja faktumet att de inte ville ha mig.
- Så är inte fallet med de flesta... - Nej, men man intalar sig själv det.
Det är så man lever. Med den tron.
Men det är inte därför du är här.
Jag hade en dröm i går natt.
Jag tittade på en kropp. Jag visste att han var död.
Jag fortsatte att stirra...
...och plötsligt andades han. Det var jag.
Vad betyder det? Finns det en död och en levande jag där ute?
Bokstavligt talat, ja.
Jag har ett lik.
Jag kom tillbaka. Det måste finnas en kropp.
Jag ska inte säga att jag vet hur det känns-
-men när Rachael kom tillbaka-
- när hon ville se sin kropp... Hon var skräckslagen.
Men hon visste att det var viktigt. Hon visste att hon måste se den.
För att kunna sörja.
- Hur sörjer man sig själv? - Folk gör det hela tiden.
Sörjer barnet man en gång var. Sörjer det liv man skulle ha levt.
Det finns till och med sorg i dopet:
Det gamla jaget måste dö så att det nya jaget kan återfödas.
För att kunna växa måste man låta sitt förflutna dö.
Jag vet inte ens var mitt gamla jag finns.
Du kanske måste hitta det.
Lämna ett meddelande efter tonen.
Jag har en till återvändare här. Vaknade i skogen, gick in till stan.
Ingen familj, inga anhöriga, så jag antar att han är ditt ansvar.
Tala om vart du vill ha honom levererad.
- Det gick fort. - Va?
- Jag trodde att du var nån annan. - Du kommer inte att tro det här.
Jag tror att de tillhör återvändare. Likresterna i floden.
Det finns minst sex kroppar. Tre av dem har lårbensfrakturer.
Inte liknande - identiska.
De andra tre har exakt samma medfödda knäluxation.
Det här är två uppsättningar av tre identiska skelett.
De måste ha dött och kommit tillbaka.
Som Rachael. De lämnade kvar en kropp varje gång.
- Är du säker på det här? - Det finns ingen annan förklaring.
Men de här benen är gamla. Riktigt gamla.
Tandvården tyder på att de är från 1930-talet.
- 30-talet? - Har jag rätt var Jacob inte först.
Det har hänt förut. Det här förändrar allt, Marty.
- Var är du nu? - Jag är kvar vid floden.
Kan du förvara kvarlevorna? Låt inte coronern ta dem.
- Säg att det är en order från mig. - Är allt som det ska, Marty?
Coronern får inte lämna in rapporten förrän jag säger till henne.
- Carl? - Hej. Förlåt, väckte jag dig?
Nej, jag sitter bara här och blundar.
- Jag är hemskt ledsen. - Va?
"Hemskt ledsen." Vem säger så? Är du brittisk, eller?
- Jag försökte inte låta brittisk. - "Vill du ha en skvätt te?"
- "En tekaka med marmelad?" - Ja, det låter ganska roligt.
Jag har vadat i floden. Jag måste byta byxor. Ta och sov lite.
"Jag måste byta byxor." Du låter som en dum tant.
Jag tänkte att vi kunde fira i kväll.
Grilla lite. Du behöver bara köpa några biffar och en till låda öl.
Nycklarna till pickupen ligger i kökslådan.
Ska jag riskera att bli dödad av nån galning?
Vill du att jag ska bli skadad, Carl?
- Att din bror ska bli skjuten? - Självklart inte. Du är min bror.
Jag verkar inte kunna gå upp i vikt. Det känns som om jag tynar bort.
All den här maten... Det börjar bli ganska dyrt.
Vad?
- Jag la just märke till nåt. - Vad då?
Minns du hur ungarna i skolan brukade hacka på dig?
- Minns du vad de kallade dig? - Ja.
Och jag klådde upp dem. Jag försvarade dig.
- Jo... - Jag är ledsen.
Jag vet att de var elaka.
Men nu när du är äldre syns det tydligt:
Din haka ser faktiskt ut som en röv.
Vad är det där för nåt?
Du går fortfarande på den. Lyssna nu.
Se till att biffarna är frysta.
Jag gillar inte när de ligger i kylen hela dagen och blir dåliga.
Det finns ett förråd i källaren.
Går ni ner och börjar? Jag kommer alldeles strax. Tack.
- Är allt som det ska? Mår du bra? - Underbart, kära du.
Du sa åt mig att komma förbi på uppföljning. Nu är jag här.
Just det. Det passar inte ri...
Å andra sidan tar det nog inte särskilt lång tid. Kom.
- Säkert? Jag kan komma tillbaka. - Det går bra. Följ med.
Så länge du inte får andra problem är du vid god hälsa.
- Träffade du din far i morse? - Ja.
- Pratade du med honom? - Jag vill inte ta det här just nu.
Han lider. Jag vet att du ser det.
Din far...
Han tiger om sina känslor. Det har han alltid gjort.
Han gillar att låtsas att inget kan såra honom.
Att inget kan ta sig igenom hans hårda hud.
Men jag vet att han känner djupare än vad vi andra gör.
Rädsla. Smärta. Förlust.
Men framför allt... kärlek.
Jag kan berätta en sak till om din far.
Han gör rätt i att misstro oss.
Mig, din mor, till och med Jacob.
- Vi ska inte vara här. - Vad är det du säger?
Vi förtjänar ingen andra chans. Vi är inga helgon.
Han är den ende som har modet att stå upp och säga det.
- Mr och mrs Langston. Välkomna. - Tack för att ni tog er tid.
Det här är Jacob, förstås.
- Hälsa på rektor Hayes, Jacob. - Hej.
Du minns säkert inte ens mig. Jag gick i tvåan sist Jacob var här.
Vi har en helt ny klättervägg. Ingen har tagit sig högst upp ännu.
Gå och gör ett försök. Den står där gungställningen stod förut.
- Minns du var det är? - Ja.
Kom in.
Henry och jag oroar oss för hur de andra barnen ska reagera.
Det kommer inte att bli lätt för honom.
Många tror fortfarande inte på det här, men det gör jag.
Jag kände Jacob. Den där pojken är han.
Vi vet alla hur folk reagerar när nån är annorlunda.
Jag vill veta hur ni kan garantera hans säkerhet.
Elevernas säkerhet är prio ett, men det är svårt att vara annorlunda.
Det är viktigt att vi är ärliga mot varandra redan från början.
Vill ni ge Jacob en normal barndom ska vi hjälpa er med det.
Men ingen kan garantera nåt.
Sanningen är att jag delar er oro för hans säkerhet.
Det här är ms Lynch. Jacob kommer att gå i hennes klass.
Jättetrevligt att träffas. Är ni Jacobs farföräldrar?
Nej, det här är pojken jag berättade om.
Jag ber verkligen om ursäkt.
Det är ingen fara.
- Loo? - Trevligt att träffas.
Du sa att benen är 80 år gamla.
- Hur kan de tillhöra återvändare? - Jag tror att det har hänt förut.
- Va? Hur är det möjligt? - Jag vet inte. Det är bara en teori.
Jag måste ta reda på vem som flyttade benen och varför.
- Har ni kommit fram till nåt? - Vi använde en flödesmätare.
De lär ha dumpats en bit uppströms.
Jag ska gå och kolla några tänkbara dumpningsplatser.
Jag vet... att det inte var lätt för dig i dag.
Att vara nere vid floden. På den där platsen.
Det rörde upp minnen jag har försökt glömma bort.
- Vänd dig om. - Du begår ett stort misstag.
Jag verkar göra många på sistone. Lägg till det här på listan.
- Vart ska vi? - Du ska ta mig till henne.
- Närmare kommer du inte. - Jag ville träffa dig.
- Jag låste fast honom i ratten. - Släpp ut honom.
Vad du än ville ha av mig kunde du ha bett om det via telefon.
- Det hade besparat oss omvägen. - Du skulle ha sagt nej.
- Tror du att du är så charmig? - Vad gjorde ni med min döda kropp?
- Hur så? - Jag vill ha den.
Jag är rädd att det inte är möjligt. Bortsett från riskerna för oss-
- så skickade jag dig till Arcadia för att du skulle hjälpa oss.
Vara vår man på insidan. Hålla saker i balans.
Du har varit där i 132 timmar utan att ge mig nåt.
- Du menar fem dagar? - Fem och en halv, närmare bestämt.
Frågan kvarstår: Vad har du gjort för oss?
Det har inte funnits nåt att rapportera. Ännu.
När du har nåt - ring mig.
Om jag gör det, ger du mig min kropp då?
Det är bara ett kärl. Du får aldrig behålla den.
Men jag är inte helt osympatisk.
Jag vet att det här är svårt för dig. Jag har inget emot ett rättvist byte.
Ger du oss nåt påtagligt ger jag dig tillgång till din kropp.
Randy kör dig tillbaka.
Heter du Randy?
Det tog tid.
- Du har bränt skiten! - Du vill ju ha den halvgenomstekt.
Efter allt jag har gjort för dig.
Jag tog hand om vårt lilla problem. Eller har du glömt det?
Vill du inte prata om det?
Det kanske jag vill. Jag kanske vill prata jättehögt-
- om vad som hände mamma och pappa. Må de vila i frid.
- Du har druckit för mycket, Mikey. - Jag har inte druckit tillräckligt.
- Skit! Se vad du fick mig att göra. - Jag tar upp det.
Ät upp den. Du hörde vad jag sa.
Ta kniven och gaffeln och ät upp den, rövansikte.
- Mikey... - Gör det.
Fortsätt.
Så där, ja. Stor, fin tugga.
Herrejösses. Titta på dig!
Du tänkte verkligen göra det. Herrejösses.
Du är lika dum som du ser ut.
Städa upp här nu och stek en ny biff till mig.
Okej, lillebror?
Hämta en öl till när du ändå håller på.
Rövansikte.
Hej. Jag har lämnat meddelanden till dig hela dagen.
Ledsen. Jag var upptagen. Hade lite saker att ta itu med.
- Har ni identifierat dem? - Nej, men vi hittade nåt annat.
Vi hittade ett sår från trubbigt våld på en av skallarna.
Coronern tror att det är dödsorsaken.
Och det här böjda benet i nacken är tungbenet.
Det bröts före döden, vilket är vanligt vid strypning.
- Du har haft fullt upp. - Ja, benen berättar en historia.
Jag måste prata med coronern, men jag tror att alla blev mördade.
- Hänger du med? - Ja. Jag tänkte bara.
- Har du berättat för din pappa? - Nej. Du har rätt. Jag ringer honom.
Det är jag. Jag har nåt till dig.
Jag går upp.
Fabriken. Det borde jag ha förstått.
- Sa Margaret nåt? - Nej.
- Det var det där skolbesöket... - Hon trodde att vi var farföräldrar.
Nej, inte det. Inte precis.
Vi hade en rutin.
Jag lämnade Jacob vid bussen, sen åkte jag till jobbet.
Men när han dog kunde jag inte fortsätta.
Du ville straffa dig själv... så du sa upp dig.
32 år sen.
Det kanske är dags att sluta straffa mig själv.
Tycker du att jag är galen?
Nej. Du borde göra det.
Hej, pappa. Jag är kvar på kliniken och undersöker benen.
De har alla nåt gemensamt, förutom att de tillhör återvändare.
Jag är inte helt säker än, men jag tror att de blev mördade.
Jag tror att vi har att göra med ett mord.
- Hej. Jag fick ditt meddelande. - Stig på.
- Hittade du nåt vid floden? - Nej.
Vi kanske kan få fram en identitet. Benpulvret borde ge oss DNA.
Om benen är från 30-talet är mördaren förmodligen död.
- Är det nån annan här? - Nej.
- Stanna här. - Aldrig.
- Är du säker på det här? - Jag vill se den.
Du förstår väl att jag inte kan låta dig behålla den? Varsågod.
Den är omärkt, men vi kommer att veta den är till dig.
Andra Korinthierbrevet, vers fyra, kapitel 16.
"Därför tappar vi inte modet."
"Även om vår yttre människa bryts ner"...
..."förnyas vår inre människa dag för dag."
"Vår kortvariga nöd bereder åt oss en evig härlighet."
Carl? Är du där nere?
Jäklar, vilken olidlig bakfylla. Jag vaknade i vägrenen.
Hur i helvete hamnade jag där? Carl? Jag är utsvulten!
- Lagar du middag, eller? - Jag kommer, Mikey.
- "En härlighet som väger tungt." - Vad fan har du gjort med min stol?
"Vi riktar inte blicken mot det synliga, utan mot det osynliga."
"Ty det synliga är förgängligt, men det osynliga är evigt."
"Av jord är du kommen. Jord skall du åter bli."
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com